Chris, hva er det?
Jeg elsker deg så høyt.
Elsker du meg ikke lenger?
Jeg har gjort fremskritt, og jeg anerkjenner det.
Men kona mi, som jeg ikke engang kan overbevise om å komme hit...
Hva som helst kan sette henne i gang. Det kan være telefonen,
noe på nyhetene, noe on-line, å gå og handle.
En T-skjorte i vinduet. Det får alt opp i henne.
Det er som om alle mine fremskritt blir revet bort, og jeg er rett tilbake der med henne.
Jeg føler det motsatte.
Jeg ser TV-en, internett, de T-skjortene og jeg føler ingenting.
Desto mer jeg ser bildene, desto mindre føler jeg og tror det er ekte.
Tror du ikke det er meningen at jeg skulle føle noe nå?
Linda, dette er Chris Kelvin som ringer deg tilbake.
Jeg har to timer som er ledige denne uken.
07.00 på tirsdag eller 18.15 på torsdag.
Du kan legge igjen beskjed om noen av de tidene passer for deg.
Jeg vet at det ikke er sant.
Fordi jeg kjenner deg, og jeg vet at det ikke er sant.
Bra. Jeg er glad for det.
La oss ta opp dette igjen på onsdag.
Kan jeg hjelpe dere?
Vi ser etter Dr Chris Kelvin.
Jeg kan ikke forestille meg hva du tenker, når du får en beskjed som denne.
Jeg unnskylder om er melodramatisk,
men du er det eneste mennesket jeg kan stole på i denne situasjonen.
Jeg trenger din hjelp.
Jeg trenger at du kommer til Solaris.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal beskrive det vi opplever her oppe.
Vi kan ikke en gang bli enige oss imellom om hva som skjer,
eller om hva vi skal gjøre med det.
Jeg antar at den mest åpenbare løsningen vil være å dra.
Men ingen av oss vil det.
Det er derfor du får denne underlige anmodningen.
Jeg sa til mannskapet at din bakgrunn og erfaring
gjør deg til den ideelle kandidaten til denne jobben.
Ikke bekymre deg. Jeg gikk ikke i detaljer.
Men det er sant.
Så, uansett...
Jeg håper du vil komme til Solaris.
Jeg tror at du er nødt til det.
Du kommer til å skjønne hvajeg mener.
Jeg skulle ønske jeg kunne være mer spesifikk i forhold til alt dette, men du vet...
Folk lytter.
Du kan forestille deg hvor engstelige de ble på DBA av Dr Gibarians beskjed.
Hvorfor ikke sende inn sikkerhetsstyrken?
Vi gjorde det, men vi mistet kontakt da de nærmet seg Solaris.
De har ikke kommet tilbake.
Det må være et kunstig intelligenssystem ombord.
De skrudde det av.
Firmaet håpet å løse dette problemet uten å blande inn en sivilist,
men dette er tydeligvis ekstreme omstendigheter.
Man må forberede seg noe, men du burde ikke få noen problemer.
Selve flyturen er helautomatisk. Du kommer til å sove det meste av turen.
Vi er sikre på at du kan forhandle deg til at de vender tilbake, om du går ombord.
Er det hva alle sammen ønsker?
Selvsagt.
Finn sannsynligheten til F.
Stopp. Gå tilbake.
Snow.
Kelvin?
Riktig.
Beklager for det.
Navn bare...
Av en eller annen grunn.
Vil du komme inn?
Jeg har det bra.
Hvem sitt blod er det som fører bort til laben?
Ja. Blod.
Du kan så si.
Katarn.
Sikkerhetsstyrker dukket opp, han stakk av,
og de lagde et hull i pannen hans.
Hva skjedde med Gibarian?
Selvmord.
Hvem fant han?
Det gjorde jeg.
Hva skjedde med Rhys?
Vi vet ikke. Han forsvant på en måte.
Forsvant?
- Hvordan forsvant han? - Akkurat.
Vet ikke. Vi vet at han ikke er på skipet.
Og... det er det eneste vi vet.
Hvor er Dr Gordon?
Dr Gordon. Hun er på rommet sitt,
og Dr Gordon kommer ikke til å slippe deg inn på rommet sitt.
Kan du fortelle meg hva som skjer her?
Jeg kan fortelle deg hva som skjer,
men jeg vet ikke om det egentlig ville si deg hva som skjer.
Jeg vil bare snakke med deg.
Du må love at du ikke skal prøve å komme inn.
Greit.
Vel?
- Hva skjedde med Gibarian? - Snakket du ikke med Snow?
- Jeg ville høre din versjon. - Det er ikke noen versjon.
Han tok livet av seg.
Hvorfor har dere ikke kommet hjem? Hva skjedde her?
Hva fant dere?
- Hvem representerer du? - Jeg er siste forsøk på å berge oppdraget,
før de oppgir dette skipet og alle ombord.
Inntil det begynner å skje med deg, er det virkelig ikke noe poeng å diskutere det.
- Hvem andre er her? - Hvem andre er her?
Jeg så en gutt.
Gibarians sønn.
- Michael. - Hvordan er det mulig?
Jeg tror det er grunnen til at du er her.
Jeg vil intervjue deg og Gordon formelt.
Greit.
Hvor mye søvn trenger du, Kelvin?
Hvor mye søvn?
- Hvor lenge kan du gå uten søvn? - Det kommer an på.
Når man sover,
synes jeg at man sover mye bedre med døren låst.
Jeg var med på prosjektet da det ennå var under NASA, før det ble solgt til DBA.
Jeg ble opplært i fysikk.
Jeg ble sendt hit for å vurdere det økonomiske potensialet til Solaris.
Hvorvidt det var en levedyktig kommersiell eiendom eller mulig energikilde.
Jeg holdt fremdeles på med å samle data da denne dritten begynte å skje.
Kjørte dere tester på skipet, mat, luft, vann?
Sjekket 50 ganger. Ingen tegn på smitteemner eller pskykofarmakologiske preparater.
Hvordan har du det?
Depresjon.
Sammen med anfall av hypomani og primær søvnløshet.
Agorafobi, personlighetsforstyrrelse med tvangshandlinger,
sjokk, utmattelse, fornektelse.
- Etter omstendighetene, ikke uvanlig. - Jeg vet det.
Hva kan du fortelle meg om det som skjer her?
Bare at jeg vil at det skal stoppe, men jeg vil stoppe det.
Om jeg kan stoppe det, så betyr det at jeg er smartere enn det er.
Du vet at du kan dra hjem og forlate alt dette.
Jeg garanterer det.
Saken er... Jeg kunne ha drept for å dra tilbake dit.
Men Gordon?
Gordon er tilfeldigvis Gordon.
Men jeg skal se hvajeg kan gjøre.
Vi tar av, mot kosmos.
Klare for alt - ensomhet, bestrebelser, utmattelse.
Død.
Vi er stolte av oss selv.
Men når du tenker på det, var vår entusiasme humbug.
Vi vil ikke ha andre verdener. Vi vil ha speil.
Hvordan har avkommet det?
Bra. Han gråter og driter i buksene sine annenhver time.
Jeg kjenner følelsen.
Når drar du?
- Det er blitt utsatt igjen. - Jeg har ikke hørt det.
Ingen vet det, ennå.
Regjeringen leter etter en kjøper. Jeg skulle ønske vi kunne si hva som skjer.
Du kan si det til meg. Jeg er doktor.
Doktor, når vi studerer Solaris er det mest interessante at...
Det virker som den reagerer. Nesten som om den vet den blir observert.
Vi kan ikke forklare det.
Hører du på meg? Chris?
Så, uansett...
Gå bort til henne. Rheyas er litt vanskelig, men jeg hører at hun er verdt umaken.
Kanskje hun trenger en psykiater.
Gjør vi ikke det alle sammen?
Lkke ødelegg det.
Du starter.
Jeg gjorde det.
Jasså?
Jeg skal motstå impulsen om å spørre deg om dørhåndtaket.
- Motstår du alltid dine impulser? - Ikke alltid.
Prøv lyrikk.
"Og døden skal ikke ha herredømme."
Thomas.
Det er ikke noe særlig lykkelig dikt.
Du virkelig ikke særlig lykkelig dajeg så deg på toget.
Jeg var ikke det.
Og i kveld?
Det er tidlig.
Pokker ta.
Jeg er våken.
Hvordan er du her?
Hvordan da, mener du?
Hvor tror du at du er akkurat nå?
Hjemme.
Hvor er hjemme?
Sammen med deg, der vi bor.
Og husker du at du har vært noe annet sted med meg? Å være sammen noe annet sted?
- Leiligheten vår. - Beskriv den.
Den er veldig mørk.
Og det er ingen malerier på veggen.
Ingen bilder noe sted.
Ikke en gang på kjøleskapet, noe jeg alltid syntes var litt rart.
Husker du hvor vi først så hverandre?
På et tog.
Jeg er så glad for å se deg.
Jeg elsker deg så høyt.
Elsker du meg ikke lenger?
Jeg må undersøke noe med mannskapet.
Ikke forlat meg.
Hvorfor det?
Jeg vet ikke.
Det er OK.
Hvorfor sitter du der borte?
Kan jeg komme og sitte sammen med deg?
LUFTSLUSE ULÅST
FORSEGLET
Hva var det?
Hva sier du til det?
Jobber fremdeles med det.
Hvor er din besøkende?
Jeg vet ikke. Han sluttet å dukke opp.
- Hvem er din besøkende? - Broren min.
Hvem var det?
Kona mi.
Død?
Hva var navnet hennes?
Kommer hun tilbake?
Vil du at hun skal gjøre det?
- Det er ikke det. - Jo, det er det.
- Nei, det er ikke det. Tøv. - Bare en måte å finne det ut.
Du kan forelegge det for noen, og se om de utgir det.
Det er ikke en indikasjon på noe.
Så ingen andres mening teller, bortsett fra din egen?
Det er galskap.
- Det er galskap. - Jeg liker den.
Får frem det røde i øynene mine.
Viste du det til faren din?
- Han likte det. - Hva sa han?
Han sa at han likte det.
Han er en mann som ikke deler ut komplimenter i hytt og pine. Det er noe.
- Hva sier det deg? - Kan vi snakke om noe annet?
Greit. Når skal vi gifte oss?
Hver gang jeg tar det opp, kommer du med en spøk om det.
Jeg vet det. Jeg er lei for det.
Det er så vanskelig for meg.
Fremdeles? Er det noe jeg gjør?
Nei, det er ikke problemet i det hele tatt.
For om du fortsetter å utsette det, slutter jeg å spørre om 15 eller 20 år.
Da har jeg en evighet på meg.
Bortsett fra diktet som du siterte for meg den kvelden vi traff hverandre...
Den kvelden du sjekket meg opp.
Jeg tror ikke det. Hva er yndlingsdiktet ditt?
Yndlingsdiktet mitt til Dylan Thomas? Vel, det er...
Det er det han er mest berømt for, som starter:
- "Det var en ung mann fra Nantucket..." - Jeg visste det.
Jeg gifter meg ikke med deg.
Du skal gifte deg med meg.
Måtte vi invitert noen andre?
Det bør være vitner.
Ellers vil ingen tro på oss.
Dajeg var liten hadde jeg denne imaginære vennen som het Mikashelli.
Han bodde under tapeten i hjørnet av rommet.
Jeg pleide å gå på besøk. Jeg hadde et meget intenst forhold. Jeg var enebarn.
Det var som en søsken for meg.
Personen jeg hadde kamper og slåss med, alt sammen.
Progressivt i løpet av de neste årene sluttet moren min å kommunisere med meg.
Hun kommuniserte bare med meg som Mikashelli, og skrev disse brevene til meg.
Vi hadde ikke samtaler. Det skal vedgåes at hun var sinnssyk.
Men det var en merkelig måte å vokse opp på.
Du er sammen med rett mann.
Det vet jeg virkelig. Det er det som er supert.
Det er meg.
Jeg husker ikke det.
Når skjedde det?
Rett før jeg kom hit.
- Var jeg sammen med deg? - Nei.
Jeg husker faktisk ikke noe.
Jeg husker bare deg.
Har jeg vært syk?
På en måte.
Og har vi vært atskilt?
Hvor lenge?
Noen få år.
Var du alene?
Var det vanskelig?
Det var lettere enn å være sammen med noen andre.
Tenkte du på meg?
Ja.
Hva er det, der ute?
Solaris.
Å, Gud, ja.
Jeg husker ikke hvordan jeg kom hit.
Kom jeg hit sammen med deg?
- Jeg vet ikke hvordan du kom hit. - Hva mener du?
Jeg våknet, og du var her.
Så jeg var ikke her i går?
Kler du på deg?
Folk kommer til å legge merke til det i kveld.
Om du ikke er der, kommer folk til å legge merke til det.
Jeg kan finne meg i alt sammen. Humørsvingningene, rastløsheten,
å bytte jobb hver tredje måned, alt sammen.
Det jeg ikke finner meg i, er at du gjemmer deg for meg.
Hvorfor gjør du det?
Vil du være her?
For jeg trenger hjelp.
Jeg kan ikke fortsette å gjøre dette alene.
Ideen om Gud ble oppfunnet av menneskeheten.
Et latterlig menneske med liten hjerne.
Selv begrensingene som vi gir det er menneskelige.
- Det lager, det skaper... - Jeg snakker om en høyere intelligens.
Du snakker om en mann med hvitt skjegg igjen.
Menneskelige egenskaper gitt til noe som ikke er menneskelig.
Gjør vi ikke det alle sammen?
Utfra alle elementene i det kjente universet, og nok tid, er vår eksistens uunngåelig.
Det er ikke mer mystisk enn trær eller haier.
Vi er en matematisk sannsynlighet, og det er alt.
Hvordan forklarer du at vi er de eneste skapningene som er bevisste vår dødelighet?
Man kan ikke forklare det. Det betyr ikke det finnes en Gud.
Kanskje religion er blitt avlet inn i oss?
Paven er en vidunderlig kvinne...
- Unnskyld meg. - En nihilistisk psykolog. Er det en skole?
Lkke ennå.
Skjønner? I det minste er han morsom.
Hvor har du vært?
Borte fra alle disse jævla menneskene.
De er vennene mine.
Jeg må snakke med deg.
Hva er det i veien?
Jeg forstår ikke hva som skjer.
Og om jeg forstår hva som skjer, tror jeg ikke at jeg takler det.
Hva mener du?
Jeg er ikke den personen jeg husker.
Eller så er jeg i det minste ikke sikker på at jeg er det.
Jeg husker ting, men jeg husker ikke å være der.
Jeg husker ikke å oppleve de tingene.
Jeg prøver virkelig å forstå.
Jeg fortsetter å ha disse rare tankene i hodet mitt.
Jeg vet ikke hvor de kommer fra, og jeg er redd.
Og jeg vet ikke hva som skjer. Hva tror du skjer?
Du trenger å hvile. Jeg vil at du skal ta det.
Du forstår ikke.
Jeg tror ikke at jeg kan leve med dette. Jeg forstår ikke hva som skjer nå.
Dette... Jeg husker dette. Jeg har et minne av det.
Men jeg husker ikke å se det.
Jeg husker ikke at jeg var der.
Det er utmattelse. Det kommer av stress.
Det er derfor du skal ta dette.
Du klarer deg bra. Jeg snakker med Gordon og Snow. Vi drar tilbake til Jorden.
Du klarer deg bra.
Jeg kommer tilbake med en gang. Er det OK for deg å være her?
Denne døren låses fra innsiden. Du er helt trygg her inne.
Er du sikker på at det er OK å være her?
Du spør meg hele tiden om det.
Jeg har det bra.
Bli her.
Jeg var så bekymret.
For denne fyren, men så dukker du opp, og jeg er enda mer bekymret for deg.
Særlig etter den første... Dajeg så du sendte bort den første.
Du var ganske...
Du har all rett til å være så redd som du var.
Hun må aldri få vite om det. Forstår du?
Jeg lurer på om de kan bli gravide.
Hvor skal du?
- Jeg kan ikke være her. - Hva?
Du skulle ha fortalt meg det.
- Det ville ikke ha gjort noen forskjell. - Jasså?
Chris, jeg måtte det. Du vet det om meg.
Jeg hadde ingen anelse om at du ville reagere sånn her.
Hør på meg.
Hva har endret seg? Jeg visste ikke at du ville ha ett.
Hvorfor skulle jeg ønske et barn, eller noe som ville bringe liv inn i dette huset?
Slutt med det.
Du forstår ikke.
Jeg hadde ingen anelse om at du følte det. Jeg klarer meg ikke uten deg.
Da kommer du ikke til å klare deg.
Gi slipp.
Du vil forandre det Gordon har bestemt seg for. Hva om Gordon og din koselige kone...
Hun er koselig, ikke sant? Selvsagt er kona di koselig.
De kommer til å slå seg sammen. For jeg tenker "kvinner".
Akkurat nå har vi kvinne og kvinne.
Om vi får kvinnene sammen på samme lag, hva skjer da?
Alt mulig dritt som man ikke kan forklare skjer.
Men bra dritt.
Mystisk, men bra. Ting blir løst.
Det er min plan. Hva synes du?
Jeg må tenke på det.
Og døden skal ikke ha herredømme.
Døde, nakne menn, de skal bli ett
med mannen i vinden og månen i vest.
Når deres knokler er plukket rene og de rene knoklene er borte,
skal de ha stjerner ved albue og fot.
Tross vanvidd skal de forbli ved sine fulle fem.
Selv om de synker gjennom havet skal de stå opp igjen.
Selv om elskende er fortapt er ikke kjærligheten det.
Og døden skal ikke ha herredømme.
Du fant meg.
Jeg kom tilbake etter deg.
Jeg kom tilbake den dagen.
Unnskyld.
Nok av det hypotetiske.
De besøkende. Er de eller er de ikke laget av subatomære partikler?
Jeg er ikke sikker.
Hva tror du?
Jeg tror det er sannsynlig.
Stabilisert av hva?
Gjett.
Kanskje et higgsboson.
Så om vi skapte et negativt higgsboson, og bombarderte det med higgsantibosoner,
ville de muligens disintegrere?
Kanskje. Men det vil kreve mye strøm.
Skru av alle funksjoner på skipet som ikke er nødvendige.
Dette er bare en teori. Vi kan ta feil.
- La oss finne ut av det. - Vi tar med funnene til Jorden.
Hva om de følger etter oss?
Hva om det som skjer her skjedde på Jorden i stor målestokk?
Ser du ikke det som et problem?
Det er en alvorlig feil å anta at det er vennlig.
Kanskje det gjør oss gale, så det kan se vi dreper hverandre.
Tror du virkelig det er derfor de er her?
Utfra dets ressurser kan det ha gjort hva som helst, inkludert å ødelegge oss.
Møt meg på laben om en time.
- Jeg vil ikke la deg. - Hvordan stoppe oss?
- Kan du forhindre at jeg tar henne med? - Skal vi plukke opp den andre på veien?
Burde ikke være for vanskelig. Vi kartlegger kursen. Tar bare en dag eller noe sånt.
Hva snakker hun om?
- Ikke noe. - Hun kan ha gått tom for oksygen.
Kanskje de ikke trenger det?
Hva snakker de om?
Fortalte du det ikke til henne?
Fortelle meg hva?
- Du kom en gang før. - Han ble kvitt deg.
Du hva?
Jeg sendte deg bort.
Inn i verdensrommet.
Å, herregud.
Ikke ta på meg.
Jeg forstod det ikke.
Ikke.
Hva prøvde du å oppnå med det?
Det er et feiltrinn å bli følelsesmessig involvert med en av dem.
Du blir manipulert.
Om hun var stygg, ville du ikke ønsket å ha henne i nærheten. Derfor er hun ikke stygg.
Hun er en refleksjon av din bevissthet. Du gir oppskriften.
- Hun er levende. - Hun er ikke menneskelig.
Prøv å forstå det, om du kan forstå noe som helst.
Hva med din besøkende? Den du er rede til å ødelegge uten å nøle?
Hvem er den? Hva er den?
Føler den noe? Kan den berøre?
Snakker den?
Vi er i en situasjon som er hinsides dødelighet.
Kona di er død.
Hvordan kan du være så bestemt i forhold til en konstruksjon du ikke forstår?
Hun er en kopi. En faksimile.
Og hun forfører deg om igjen.
Du er syk.
Vi tar henne ikke med tilbake sammen med oss.
La lysene være av.
Du tror at jeg er en drøm du har.
Du er ikke Gibarian.
Hvem er jeg da?
- En marionett. - Og du er ikke det?
Kanskje du er marionetten min?
Men som alle mine marionetter, tror du at du faktisk er menneskelig.
Det er marionettens drøm - å være menneskelig.
Hvorfor tok du livet av deg?
Det virket som en god idé da. Nå tror jeg at det var et feiltrinn.
- Hva med sønnen din? - Det er ikke min sønn. Han er på Jorden.
Og det er ikke kona di. De er del av Solaris. Husk det.
Hva vil Solaris ha fra oss?
Hvorfor tror du det vil ha noe? Dette er grunnen til at du må dra.
Om du fortsetter å tro at det finnes en løsning, dør du her.
Jeg kan ikke forlate henne.
Jeg finner ut av det.
Forstår du hvajeg prøver å si til deg?
Det finnes ingen svar.
Kun valg.
- Hva skjedde? - Hun drakk flytende oksygen.
Hun er død.
Jeg blir aldri vant til disse gjenoppstandelsene.
Hvorfor gjorde du det?
Lkke kall meg det.
Det er to komponenter.
Proton-akselerator med høy energi og en materie fasemodulator.
Ved å justere frekvensen, får jeg en forsterkelse av higgsantiboson på 90GHz,
og en nesten ren stråle på 160GHz.
Jeg brukte den på min.
Hva skjer?
De forsvinner tilbake der de kom fra.
Det er det hun vil.
Jeg lar henne ikke gjøre det.
Hun vil komme til meg når du sover.
Da kommer jeg ikke til å sove.
Skjønner du ikke? Jeg kom fra din erindring av henne.
Det er problemet. Jeg er ikke noen hel person.
I din erindring får du kontroll over alt.
Selv om du husker noe feil, er jeg predeterminert til å utføre det.
Jeg suicidal fordi det er sånn du husker meg.
Stemmen min høres ut sånn den gjør, fordi det er sånn du husker den.
Jeg tror ikke vi er predeterminert til å leve vår fortid på nytt.
Jeg tror vi kan velge å gjøre det annerledes.
Den dagen jeg dro, og du sa du ikke ville klare deg, hørte jeg deg ikke fordi jeg var sint.
Dette er min sjanse til å gjøre om den feilen, og jeg trenger at du hjelper meg.
Men er jeg virkelig Rheya?
Jeg vet ikke lenger.
Det eneste jeg ser er deg.
Det skapte meg.
Og allikevel kan jeg ikke kommunisere med det.
Men det må høre meg.
Det må vite hva som skjer med meg.
Og du og jeg kunne ha et slags arrangement,
en slags...
uuttalt forståelse...
av at jeg ikke egentlig er et menneske.
Jeg skulle ønske du ville la dem bruke anordningen på meg.
Så kan du dra tilbake til Jorden og fortelle alle alt om Solaris.
Nei.
Det er den eneste løsningen som gir noen mening.
Vi kan aldri ha et liv sammen på Jorden.
Du vet det.
Det vil være umulig.
Og dette? Hva slags liv er dette?
Fanget her. Det er ikke noe liv.
Jeg vet ikke hvajeg skal kalle det.
Det er det vi har.
Det er nok for meg.
Du trenger å hvile.
Du kommer til å gjøre sånn at du blir syk.
- Det bryr jeg meg ikke om. - Bare legg deg ned et øyeblikk.
Vær så snill. Du må hvile.
Du vet at jeg ikke er menneskelig, så jeg skjønner ikke hva du er redd for.
Selvsagt kan du bruke anordningen.
Det er ikke mord. Det sa du selv.
Det var du som hadde ideen i utgangspunktet.
Chris stoler ikke på meg.
Selv om elskende er fortapt, er ikke kjærligheten det.
Og døden skal ikke ha herredømme.
Chris, ikke klandre Gordon.
Det er ikke hennes skyld. Jeg ba henne om å gjøre det.
Det er bedre på denne måten.
Jeg fant selvmordsbrevet.
Jeg gikk gjennom tingene dine.
Siden revet ut fra en bok med dikt.
Og jeg innså...
Jeg er ikke henne. Jeg er ikke Rheya.
Men jeg vet at du elsket meg.
Jeg vet det. Jeg følte det.
Og jeg elsker deg.
Jeg skulle ønske vi bare kunne leve i den følelsen for alltid.
Kanskje det er et sted hvor vi kan det.
Men jeg vet at det ikke er på Jorden.
Og det er ikke på dette skipet.
Det er det eneste jeg kan si nå.
- Du drepte henne. - Ikke henne. Den.
- Hun ba meg. Det var ikke smertefullt. - Hun kommer tilbake.
- Det gjør hun ikke. - Hvorfor lot du henne gjøre det?
Den er ikke menneskelig.
Hva enn den er, så er den ikke menneskelig, og jeg er truet av det.
Og jeg vil vinne. Jeg vil at menneskene skal vinne. Hvilken side er du på?
- Hva gjør du? - Kobler på kunstig intelligens. Jeg drar hjem.
- Jeg visste det. - Hvor lenge tror du han har vært død?
Vanskelig å si grunnet kulden.
Han angrep meg.
Der er jeg. På en eller annen måte er jeg der.
Og jeg kunne ikke si hvordan jeg er der, eller hvem jeg er, eller hva som skjer,
men før jeg kommer til det...
Hva er det her borte som kommer mot meg?
Hva prøver du å gjøre?
Jeg skjønner, du prøver å drepe meg.
Jeg skal fortelle om noe forvirrende. Hva sier du til bingo, der får du...
Der er velkomstkomiteen min, du slapp kniven din og det er god kveld.
Etter alt dette finner jeg... Jeg får sett nøye etter for første gang, og det er...
Jeg overlever de første 30 sekundene av dette livet ved å drepe noen.
Ved å drepe noen som tilfeldigvis er meg.
De fleste mennesker i denne situasjonen ville være, som at...
"Jeg vet ikke." Dette er i det minste... Dette er en utrolig mulighet.
Hva om dette er en gave? Jeg er en gave.
Jeg synes vi skal bruke higgsboson-anordningen på han.
Jeg tror ikke at dere har tid til det, egentlig.
Hvorfor sier du det?
Helt siden vi brukte den berømte higgsboson-anordningen,
har Solaris' masse vokst eksponentielt.
Det er mulig du har lagt merke til hvor mye nærmere vi er den.
Det vil være fordi den trekker inn alt innen tyngdefeltet sitt.
Forresten, higgsboson-anordningen har også tappet cellereaktorene for drivstoff.
Kan jeg komme med et forslag?
Gjør hva dere vil, men jeg ville bare låst meg inn her og ta tilbake Athena.
Husk å feste sikkerhetsbeltene.
Bytt til intern strøm.
Start drivstoffcelle driftsklar diagnostisk.
Servicesjekk på LGA-antennen.
Innstill og korriger høyfrekvensantennen.
Senk. Skru alle turbiner til reserve.
Avbryt kopling av låsene og alle sammenkoplingsmuffer.
Slipp ut luft og lås hovedmotorens liner.
Jorden.
Selv ordet hørtes rart ut for meg nå.
Fremmed.
Hvor lenge hadde jeg vært borte?
Hvor lenge hadde jeg vært tilbake?
Spilte det noen rolle?
Jeg prøvde å finne rytmen i den verdenen jeg pleide å bo.
Jeg fulgte strømmen.
Jeg var stille og oppmerksom.
Jeg prøvde bevisst å smile,
nikke,
stå
og utføre millioner av gester som utgjør livet på Jorden.
Jeg studerte disse gestene til de ble reflekser igjen.
Men jeg var hjemsøkt av tanken på at jeg husket henne feil.
At jeg på en eller annen måte tok feil i forhold til alt.
Slipp ut luft. Skru alle turbiner til reserve.
Avbryt kopling av låsene og alle sammenkoplingsmuffer.
Slipp ut luft og lås hovedmotorens liner.
Er jeg levende eller død?
Vi trenger ikke å tenke sånn lenger.
Vi er sammen nå.
Alt vi har gjort er tilgitt.
Alt sammen.